Amikor kilépett a romos házból, látta, hogy az egész falu tele van emberekkel, akik dolgoznak. Voltak, akik a szomszédban segítettek a tetőszerkezetet javítani, mások az utcát takarították a kidöntött fáktól, és még mások ételt és ruhákat osztottak azoknak, akiknek mindent elvitt a vihar.
Egy idős szomszéd, aki az út menti házban élt, odalépett Évához, és kezet fogott vele. „Ne félj, Éva,” mondta, szavai meglepő erővel töltve meg a levegőt, „mert a legnagyobb ereje a közösségünknek van. Ebben a faluban mindenki egymásért van itt, és együtt minden nehézséget leküzdünk.”
A hír nem ért véget! Folytatáshoz használd a KÖVETKEZŐ OLDAL gombot!
—-> KÖVETKEZŐ OLDAL